Губкообразная енцефалопатія у кішок
![](https://insajder.com.ua/wp-content/uploads/2023/11/10647.jpg)
Інфекційні захворювання вражають вихованців проживають в будинку часто. Але є ряд патологій, спровокованих подразником інфекції, діагностуються у кішок нечасто. Одним з подібних хвороб вважається губчаста енцефалопатія кішок.
Патологічний процес охоплює центральну нервову систему і супроводжується м’язовим тремором, підвищенням показників температури тіла, рясним слинотечею.
Причини, симптоми і діагностика захворювання
Губчасту енцефалопатію у кішок провокує своєрідний білок-пріон, частіше вражає велику і маленьку рогату худобу. Відомо про природу походження збудника губчастої енцефалопатії кішок недостатньо, саме так як і про захворювання Крецфельда-Якоба вражає людини і курей, і почесухи у овець.
Головна мета білків-пріонів-структури головного мозку. Губчаста енцефалопатія кішок (FSE) відноситься до спорідненої інфекції, що викликає енцефалопатію у ВРХ. Патоген переважно вражає домашніх кішок, що знаходяться скупчено і які не мають безкоштовного доступу на вулицю.
Основні шляхи поширення пріонів в організмі – нервовий і гематогенний. Як і у ВРХ, збудник губчастої енцефалопатії кішок, може довгий час перебувати в організмі, не виявляючись вираженою симптоматикою. Період інкубації може становити кілька років. До ймовірних причин зараження відносять вживання кішкою в їжу інфікованого м’яса корів і овець.
Необхідно відзначити, що за пару десятиліть губчаста енцефалопатія кішок діагностувалася виключно у тварин з Англії і тих, хто був звідти вивезений. Близько 60% всіх діагностованих випадків губчастої енцефалопатії кішок були виявлені у домашніх кішок. Але зустрічається інфекційне захворювання також в зоопарках У інших представників сімейства котячих, наприклад як гепарди і пуми.
Переважно, прямий шлях потрапляння пріонів в чутливий організм – заражене м’ясо, недоїдки зі столу, не якісні корми.
Ймовірний шлях зараження-оральний при вживанні зараженої пріонами їжі. Вчені не встановили предпологаемого точного часу, що проходить від моменту проникнення патогена в організм до початку прояву перших клінічних ознак. Шляхи передачі інфекції між кішками, також не охарактеризовані.
Симптоми розвитку губчастої енцефалопатії у кішки такі:
- атаксія-порушення узгодженості рухів самих різних м’язів при відсутності м’язової слабкості;
- порушення координації рухів;
- дуже високе виділення слинного секрету;
- поява безпричинного страху;
- виражене хвилювання у тварини;
- зміна в поведінці;
- м’язовий тремор.
Точний діагноз, на превеликий жаль, можливо поставити виключно на підставі результатів розтину. Проходить гістологічне дослідження структур головного мозку, визначається наявність в тканинах центральної нервової системи нестандартних фібрил в процес проведення електронної мікроскопії. При фарбуванні із застосуванням імунної мітки, в тканинах знаходиться білок р.
У великої худоби період інкубації може становити від 2.5 до 8 років. Захворювання протікає без ремісій, швидко прогресує.
На перших кроках розвитку губчастої енцефалопатії, у кішки може відзначатися відмітний скрегіт зубами, боязнь, ворожість, нервозність і боязнь. У набагато пізніх випадках відзначається порушення рухової активності. Кішка може загрібати передніми кінцівками, відзначаються рисисті руху, підводиться хвіст.
З плином розвитку патологічних процесів в нервовій системі, клінічна картина відрізняється світлобоязню, різкими зміною в поведінці при шумі.
Тривалість патологічного процесу в більшості своїй залежить від усього стану організму тварини. Тривалість може змінюватися від 2-3 тижнів до року і більше. Губчаста енцефалопатія-летальне захворювання.
Лікування губкообразной енцефалопатії
Нестандартного лікування губкообразной енцефалопатії у кішок не розроблено. Шлях тільки один-профілактика. З метою усунення інфікування домашнього улюбленця пріоном, що викликає губкообразную енцефалопатію, необхідно ретельно підбирати корм для вихованця.
Якщо кішка отримує справжню їжу, слід уникати дачі тварині головного і спинного мозку великої та дрібної рогатої худоби. Також необхідно уникати попадання в їжу селезінки, мигдалин, кишечника і тимуса забитих сільськогосподарських тварин.
Слід стежити за тим, щоб вихованець отримував в їжу виключно якісні корми прекрасної якості. Потрібно пам’ятати про постійні профілактичних оглядах у ветлікаря.
У зв’язку з великим потоком вступників питань, безкоштовні ветеринарні консультації на час припинені.